Неоінституціоналізм в системі теоретико-методологічних засад політичної науки - Rotar, Nataliia (Історико-політичні проблеми сучасного світу, 2019)
У статті здійснено аналіз місця та ролі неоінституціоналізму в системі теоретико-методологічних засад політичної науки. Доведено, що обмеження будь-якої науки методологією(ями) призводить до того, що значна кількість проблем, дослідження яких не вкладається в жорсткі рамки наукового методу, не привертають уваги дослідників. У висновках наголошується, що в політичній науці не існує і ніколи не існувало певної універсальної методології, загальні принципи якої б однаково розумілись та застосовувалися усіма дослідниками, що вивчають політику та яка б гарантовано приводила до отримання необхідного, об’єктивного та універсального для сфери політики знання. Ті методологічні підходи, які використовуються в політичній науці, починаючи з ХІХ ст., корелюють насамперед з предметом та цілями пізнання політики, останні динамічно змінюються і змінюватимуться, залежно від змін політичної реальності. Тож сформований на сьогодні комплекс методологічних підходів не є вичерпним, а методологія неоінституціоналізмк не може бути означена як універсальна. Більшість методологічних підходів, що застосовуються сьогодні в політичній науці є запозиченими з інших наук, за винятком методології неоінституціоналізму, базові принципи якої були не адаптовані, а сформовані як сукупність методів та теорій для вивчення саме політичного. Методологічні основи політичної науки вказують на її залежність, як і будь-якої іншої науки, від філософських моделей пізнання, характерних для того чи іншого історичного часу. Визначально на розвиток методології політичної науки впливали не тільки предмет та цілі дослідження, але й перспективи практичного використання результатів, що отримуються за допомогою тих чи інших методологій та їх соціокультурного призначення. Ключові слова: політична наука, методологія політичної науки, теорія політичної науки, неоінституціоналізм.